Nakon što je još jednom javno ispoljio nevjerovatnu mržnju prema državi Bosni i Hercegovini i bošnjačkom narodu, Milorad Dodik otišao je, po ko zna koji put, po pamet u drugu državu.
Nije to neobično za člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine, dok proziva druge za podaništvo prema stranicima, uporno zastupa politike nekih drugih država. Ovaj put, suočen s mnogobrojnim porazima i zakonom onemogućen da negira predsude domaćih i međunarodnih sudova da slobodno negira genocid, Dodik ne prestaje sijati mržnju oko sebe. Da je otišao predaleko, tosu mu morali reći i tamo gdje ide po instrukcije.
Predsjednik Srbije Aleksandar Vučić izjavio je jučer u Beogradu da “razumije frustraciju” srpskog člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine Mileta Dodika, “političkim prilikama u Bosni i Hercegovni, ali je već rekao šta je politika Srbije”.
Vućić je naveo da je “kod Srba mnogo popularnije ovo o čemu je govorio Mile, ali Srbija mora da bude oprezna i da vodi računa o svim aspektima. Srbija prije svega brine o svom ekonomskom rastu, miru i šta ćemo da ostavimo u budućnosti svojoj djeci”.
Kako je naveo, razumije i odluke ljudi u RS koje su donijeli i “vjeruje da je moguće postizati dogovore u budućnosti koji bi značili više poštovanja i razumijevanja i, prije svega, provođenje u djelo Dejtonskog mirovnog sporazuma”.
“Dejton nije donio samo mir, kako to govori većina zapadnih političara a onda sa Dejtonom možete da radite šta god hoćete, već je Dejton donio i mehanizme na osnovu kojih Bosna i Hercegovina postoji, na osnovu kojih postoji i Republika srpska i mislim da bi toga trebalo da se držimo”, naglasio je Vučić.
On je naveo da će Srbija uvijek imati sve vrijeme ovog svijeta da “čuje braću i sestre” iz RS da im, u čemu god može, izađe u susret.
“Siguran sam i kad se po nekom pitanju ne saglasimo da oni neće biti ljuti na nas. Ne moramo uvijek da u svemu mislimo jednako, posebno o međunarodnoj politici”, rekao je Vučić, u zajedničkom obraćanju sa Dodikom u vili Mir, prenijela je Beta.
Očito je Vučić Dodiku morao objašnjavati neke stvari i globalnu politiku, koju koliko-toliko bolje razumije od sagovornika, i da osim ‘sveg vremena svijeta za braću’, Srbija nema namjeru da se konfrontira sa svijetom kao ranije.
Pozicija Beograda, ma koliko se pričalo o ekonomiji ili vojsci ‘jačoj nego ikad’, prizivao ‘srpski svet’ i slične megalomanske i već poražene ideje, svakako nije takva kao što je bila početkom devedesetih.
A srbijanski režim u posljednje vrijeme suočava se i s kriminalnim aferama, gdje se i sam Vučić dovodi u vezu sa ozloglašenim mafijašima.