Prošli četvrtak, 8. februar, ostaće zapamćen kao dan moći naroda u političkoj historiji Pakistana.
Dvanaesti opći izbori u zemlji rezultirali su velikom pobjedom bivšeg premijera Imrana Khana i kandidata koji su s njim povezani. Khan, koji je trenutno u zatvoru, u posljednje dvije godine je bio na udaru gnjeva pakistanske države , ali je ipak izašao kao pobjednik.
Izborno polje je bilo dizajnirano da umanji bilo kakve šanse za Khanov uspjeh, s najvišim rukovodstvom njegove pakistanske stranke Tehreek-e-Insaaf (PTI) uhapšeno ili prisiljeno da se prebaci u druge stranke. Postavljena su stroga ograničenja u kampanji za PTI, a njen izborni simbol je zabranjen .
Umjesto toga, Khanova stranka oslanjala se na društvene mreže i internetske kampanje kako bi educirala i mobilizirala birače. Strategija je potvrđena na dan izbora, jer su gomile Khanovih pristalica izašle da se osvete glasanjem za njegovo političko zatvaranje.
Atmosfera straha i zastrašivanja nije zaustavila bazu podrške bivšem lideru. Ovo je bilo iznenađujuće, jer su čak i oni koji su nagovijestili ogroman porast Khanove podrške sumnjali da će se to pretvoriti u glasove.
Zaista, čini se da politički pejzaž zemlje doživljava seizmičku promjenu. Khanova izborna revolucija, podstaknuta njegovom nepokolebljivom otpornošću iz zatvorske ćelije, poništila je pokušaje države da ga učini politički irelevantnim.
Ipak, kako su ogromni razmjeri Khanove pobjede postali jasni, što sugerira da su njegovi povezani kandidati osigurali najviše mjesta u parlamentu , počela je operacija obuzdavanja. Rezultati su se usporili, a optužbe o izbornoj manipulaciji brzo su se pojavile, jer je PTI rekao da su izborni službenici ” lažno promijenili ” rezultate više od pedeset mjesta, prema PTI.
Dinastije pod prijetnjom
Posebno zapanjujući primjer pojavio se u Lahoreu. S obzirom da je Khan maknuo s puta i da je obnovljen njegov odnos s vojnim establišmentom, bivši premijer Nawaz Sharif je očekivao da će otploviti do pobjede – ali kako su rezultati počeli stizati, a kandidati PTI-a vodili su s velikom razlikom , izborna bujica je prijetila da nestane Pakistanske nacionalne i lokalne političke dinastije.
Iako je sam Sharif na kraju tvrdio da je osvojio svoje mjesto u Lahoreu, zvanični broj koji dijeli njegova stranka pokazao je bizarne razlike , uključujući rezultat nula glasova za više od deset kandidata, što bi značilo da nisu glasali ni za sebe.
Izbori su označili epsko poniženje ne samo za pakistansku tradicionalnu političku klasu, već i za aktere moći u zemlji, koji su vjerovali da su zbrisali Khana s političke mape i sada su očekivali od njega da moli za milost.
Ono što je uslijedilo bila je velika operacija kontrole štete, koja je pokrenula optužbe za manipulaciju rezultatima u ključnim regijama. Ipak, čak i ako je Khanova stranka opljačkana u mjestima kao što su Pendžab i Karači, PTI je pomeo njegovu tradicionalnu bazu moći , sjeverozapadnu provinciju Khyber Pakhtunkhwa, i zadržala je značajnu zastupljenost u drugim područjima.
Protiv želja vojnog establišmenta, izbori su još jednom dali Khanu mjesto za političkim stolom, iako ostaje u zatvoru.
Ovo je samo posljednja epizoda u sagi koja se odvija od aprila 2022., kada je Khan smijenjen s mjesta premijera zemlje nakon duge parlamentarne bitke, koja ga je suprotstavila moćnom pakistanskom političkom i vojnom establišmentu. Ali kako je Khan svrgnut s trona i nakon toga suočen s progonom, njegova baza podrške se samo povećavala.
Ovo se dogodilo usred javnog prihvaćanja Khanove priče da je žrtva operacije promjene režima koju su odobrile SAD , pored neuspjeha Khanove vlade nasljednice da postigne rezultate na ekonomskom frontu, i tekuće političke represije pristalica PTI.
Put naprijed
Svi pokušaji državnog aparata da oslabi Khanovu bazu podrške i preokrene politizaciju pakistanske urbane i ruralne srednje klase propali su, zahvaljujući Khanovoj upornosti u suočavanju sa nedaćama.
To ne znači da nije napravio greške. Khanova prošlogodišnja odluka da raspusti pokrajinske skupštine u cilju prijevremenih izbora samo je osnažila njegove protivnike i ograničila politički prostor za njegovu stranku. I za razliku od drugih političkih grupa u Pakistanu, Khan nije pokušavao da njeguje značajne političke veze izvan zemlje. U nedostatku stranog pokroviteljstva, uvijek je bio sam u sukobima s vojskom.
Ipak, Khan je uspio da prevlada nad opozicionim snagama snagom svog političkog uvjerenja i nepokolebljivom podrškom svojih sljedbenika.
Međutim, sukob između Khana i pakistanske vojske daleko je od kraja. Svi trikovi iz knjige će se iskoristiti da njega i njegovu stranku drže van vlasti. Ali izborni potres od 8. februara pokazao je da su mase u zemlji usklađene s Khanom, i svaki daljnji pokušaj njegovog političkog potkopavanja može se pokazati kao nešto više od mjera zaustavljanja, bez stvarnog utjecaja na Khanov politički položaj.
Pakistanski politički pejzaž presudno je izmijenio zatvoreni Khan, stavljajući ga tako među harizmatične ličnosti kao što su Iranac Mohammad Mosaddegh i Turčin Adnan Menderes. Danas se politika zemlje vrti oko njegove ličnosti, a sa Sharifovim porazom, ne postoji ličnost na nacionalnom nivou koja može istinski da izazove Khana. Bivši premijer Shehbaz Sharif, Nawazov brat, vjerovatno će biti ponovo imenovan na čelo koalicione vlade kojoj nedostaje narodni legitimitet.
Politički status quo u zemlji i dominantne strukture moći počinju da se urušavaju. Doista, Khan je možda još uvijek u zatvoru, ali njegov konačni politički trijumf sada je samo pitanje vremena.
Umer Karim za Middle East Eye