Prije nekoliko decenija na prijedorskim rijekama i potocima bilo je više desetina vodenica, međutim s razvojem tehnologije samo su neke od njih opstale. Jedna od takvih je vodenica u selu Ljeskare kod Ljubije, u vlasništvu porodice Radočaj u kojoj se već 83. godinu melje pšenica i kukuruz, piše Anadolu Agency.
“Pričali su stariji da su od Ljubije do Brezičana nekad postojale 23 vodenice, a sada je samo ova naša, koju je 1936. godine izgradio moj pradjed”, kazao je za Anadolu Agency Milan Radočaj, četvrta generacija ove porodice, koja rukovodi njome.
Vodenica je podignuta na obali jednog potoka i kad radi punim kapacitetom u toku jednog dana samelje oko 120 kg žita. U njoj se najviše melju pšenica, kukuruz i heljda.
Radočaj je rekao da svoje usluge ne naplaćuju u novcu, već u najmu u brašnu, kao što se to radilo u nekadašnjim vremenima. Prema njegovim riječima, njihove usluge mahom koristi stanovništvo starije i srednje životne dobi, koje smatra da je brašno ljepše i kvalitetnije od onog koje je samljeveno na električnom mlinu.
Istog mišljenja je i Milan Radočaj i to je slikoviito objasnio na sljedeći način:
“Kada se čovjek malo zimi smrzne i trlja ruke polako ne može ih ugrijati, a kada trlja brže ugriju se ruke. E tako je razlika kod vodenog i strujnog mlina. Vodenica je tu da ostavi kvalitet brašna onakav kakav je i bio”, te dodao da se brašno tokom mljevenja na vodenici ne zagrijava i da zbog toga ne gubi svoja kvalitena svojstva.
Pohvalio se da je njihova vodenica uvrštena u jednu monografiju o bosanskokrajiškim vodenicama.