U velikom, toplom i svijetlom podrumu svoje kuće, sa divnim pogledom na Bjelašnicu, Dragana Dragić Erlingsen kreativnim i napornim radom izrađuje stvari od filcane vune.
Radi se o jako lijepim ručnim radovima, ali i jako skupim u inostranstvu. Tu je Dragana vidjela priliku i odlučila da pokuša sama sebi nešto napraviti. Uporedo sa filcanjem, vježbala je strpljenje i upornost. Jer, jedno bez drugog ne ide, kaže.
Dragana je rođena u Sarajevu, gdje je završila je Srednju građevinsku školu, smjer arhitektura. Potom upisuje studij filozofije i sociologije, ali fakultet nije završila….Za vrijeme rata bila je u Beču, a 1997. se ponovo vraća u rodni grad.
Nesretna u kancelarijskom poslu od 8 do 17h, odlučuje da pokrene svoj kreativni biznis Kula Kauna, malu kućnu radionicu proizvoda od filcane vune.
“U mojoj porodici su sve žene plele i heklale, a moj otac je bio tekstilni inžinjer i jedno vrijeme radio na obučavanju slijepih na mašinama za pletenje. Ako sam nešto naslijedila, to je ljubav prema prirodnim materijalima, radinost i disciplinu u radu. To puno znači”, započinje Draga svoju priču za Akta.ba.
Predstavljajući nam ovu neobičnu vještinu, kaže da je filcanje vune posao koji zahtijeva pažnju i strpljenje i to više sati odjednom. Osim toga potrebna je i fizička spretnost, snaga i snalažljivost u smišljanju načina da se uradi nešto korisno i lijepo.
“Filcanje je uvijek bilo dio tradicije pa i našeg naroda, ali je, kao i svi tradicionalni zanati, malo zapostavljeno. Teško je naći vunu čistu i dobro očešljanu i to je samo jedan od otežavajućih faktora. Trenutno je nabavljam u Visokom i Hadžićima”, priča nam ona.
Mišljenja je da postoji jako puno ljudi u Bosni i Hercegovini koji cijene ručni rad jer su njihovi članovi familije to njegovali, ali je teško postići cijenu koja odgovara utrošenom radu i materijalu jer je tržiste preplavljeno jeftinom plastikom iz Kine.
Inače, njihov asortiman svakim danom raste. Za sada proizvode kućne papuče, jakne, tunike, deke, ženske torbe, ruksake i plitke cipele. Prirodna vuna, obojena prirodnim bojama, 100 posto ručna izrada čine ove proizvode neponovljivim i unikatnim.
“Želim da se malo više posvetim cipelama čim uspijem naći vremena. Ima puno ljudi koji ne odobravaju korištenje kože i onih kojima su stopala uvijek hladna. Njima bi cipele od vune puno značile” , ističe Dragana.
Osim prodaje putem facebooka, dio njenih proizvoda može se naći na Baščaršiji u radnji Zambak. Kako kaže, proizvode uglavnom kupuju stranci, odnosno turisti jer su filcani proizvodi kod njih jako skupi, dok su kod nas još uvijek pristupačne cijene.
“Postoje stalno upiti vezano za izvoz, ali ne mogu za sada da se posvetim tome. Za sada sam samo skoncentrisana na Bosnu i Hercegovinu”, navodi ona.
Govoreći o planovima, kaže da je u planu proširenje proizvodnje u drugoj polovini tekuće 2019. godine i uvođenje novih proizvoda.
Usputno širi i svijest o neophodnosti korištenja vlastitih prirodnih resursa u stvaranju onoga šta nam je neophodno.
Mladim ljudima poručuje da se trude uspjeti u onome što ih čini sretnim.
“Nije za svakoga da bude informatičar. Neko će biti bolji u branju ljekovitog bilja po našim planinama. Voljela bih da svi vole ovu zemlju onoliko koliko je ja volim. Ima puno prostora za promjene i treba hrabrih i izdržljivih ljudi da se izvučemo iz ove magle. Znam da oni koji ostaju puno žrtvuju, ali to je jedini način – borba iznutra”, zaključuje Dragana.